Dámy a pánové, přistáváme na letišti v Los Angeles.
Zvuk, který jste slyšeli znamená, že podvozek je připraven.
V Los Angeles je jasno, teplota 22 stupňů Celsia.
Náš let trval 4 hodiny 18 minut.
Děkujeme, že jste si vybrali naši společnost.
ABSOLVENT
Prosím, pozor! Parkování v této oblasti je omezeno na tři minuty.
Prosím, nenechávejte svůj vozík bez dozoru.
Ahoj, co se děje?
Hosté se tě nemohou dočkat.
Potřebuju být chvíli sám.
Jsou to naši dobří přátelé. Většina z nich tě zná od narození.
Co se děje, Bene?
Já jen...
Máš starosti?
No...
Kvůli čemu?
Asi kvůli mé budoucnosti.
Co je s ní?
Nevím...
Chci, aby byla...
Aby byla jaká?
Jiná.
- Děje se něco? - Ne, už jdeme dolů.
- Jsou tady Carlsonovi. - Opravdu?
- Tak jdeme. - Přijeli až z Tarzany.
- Tak jdeme. - Je krásné mít oddané přátele.
- Tak tady je náš slavný student! - Všichni jsme na tebe pyšní.
- Venku je to nové auto? - Dárek k promoci.
- V tom se budou balit samy. - Pane?
- Holky, kočky... - Z toho už Ben vyrostl.
Ano, paní.
Omluvte mě, musím ještě něco zkontrolovat na autě.
Tady je náš sportovec! Tak jak je?
- Dobře, pane Loomisi. - Dám si pití a pak mi povíš
- o Hoppermanově ceně. - Helpinghamově.
Počkej tady.
Bene!
- Jsme na tebe všichni tak pyšní. - Pyšní...
- Co se chystáš dělat? - Chtěl jsem jít na chvíli nahoru.
- Já myslím do budoucna. - Těžko říct.
- Bene! - Omluvte mě.
Pane McQuire...
Bene.
Pane McQuire.
Chtěl bych s tebou chvilku mluvit.
- Omluv nás, prosím. - Jistě.
Chci ti říct jen jedno slovo.
Ano, pane.
- Posloucháš mě? - Ano.
Plasty.
Co tím přesně myslíte?
V plastech je skvělá budoucnost.
- Přemýšlej o tom, ano? - Ano, budu.
To mi stačí. Domluveno.
- Tady je náš Ben. - Omluvte mě na chvilku.
Buďte chvíli zticha.
Mám tu Benovu školní ročenku. Chci vám o něm něco předčíst.
Buďte zticha, prosím!
Kapitán běžeckého týmu, předseda kriketového klubu,
redaktor univerzitních novin, ve čtvrtém ročníku šéfredaktor.
Tohle asi není toaleta.
- Ta je dál v chodbě. - Jak se máš, Benjamine?
Dobře, díky, paní Robinsonová. Toaleta je na konci chodby.
Příjemný pokoj.
Paní Robinsonová, nechci být neslušný, ale...
Je tu někde popelník?
Ne.
Zapomněla jsem, náš běžec nekouří.
To kvůli dívce?
Co kvůli dívce?
Kvůli ní jsi tak podrážděný?
Jsem jen ze všeho trochu rozčarovaný.
- Obecně. - Přesně tak.
- Gratuluju! - Díky.
Benjamine...
- Chtěla bych tě o něco požádat. - O co?
- Odvezl bys mě? - Cože? - Manžel odjel naším autem.
Vezměte si moje. Umíte to s manuálem?
- Neumíte? - Ne.
Tak jdeme.
- Díky. - V pořádku.
- Půjdeš, prosím, dál? - Cože?
- Něž nerozsvítím. - A proč?
Protože se necítím bezpečně.
Mohl bys jít přede mnou?
Nerada vcházím do temného domu.
- Vždyť se tam svítí. - Prosím.
Co piješ? Burbon?
Paní Robinsonová, rád jsem vás odvezl domů.
Ale ještě něco mám. Chápete?
- Ano. - Dobře.
Co piješ?
- Benjamine, nechci tu být sama. - Proč ne?
Počkej tu, než manžel přijde, prosím.
- Kdy se vrátí? - Nevím.
- Dáš si? - Ne.
- Vždycky se sama bojíte? - Ano.
Proč nezamknete dveře a nejdete spát?
Jsem hrozně nervózní.
Můžu se tě na něco zeptat?
- Co si o mně myslíš? - Jak to myslíte?
Znáš mě skoro celý život. Musíš si něco myslet.
Vždycky jsem vás měl za velmi milého člověka.
Víš, že jsem byla alkoholička?
- Cože? - Věděl jsi to?
Měl bych už jít.
- Posaď se, Benjamine. - Promiňte, že to říkám,
ale náš rozhovor se ubírá divným směrem.
- Pan Robinson se každou chvíli vrátí a... - Ne.
Vrátí se pozdě. Za několik hodin.
Bože můj!
- Prosím? - Paní Robinsonová, to ne.
Co se děje?
Paní Robinsonová... Přece jste nečekala...
Co?
Snad si nemyslíte, že bych udělal něco takového.
Jako co?
- Co myslíte? - Já nevím.
Proboha, paní Robinsonová!
Přivedete mě domů, nalijete mi, pustíte hudbu,
vykládáte o svém životě, řeknete, že se manžel vrátí pozdě.
Paní Robinsonová, vy se mě snažíte svést.
Nesnažíte?
To mě nenapadlo. Jsem polichocena.
Odpustíte mi, co jsem řekl?
- To je dobrý. - Nic horšího jsem nikdy neřekl.
To proto, že vás mám rád.
- Jsem zmatený. - To nevadí.
- Je mi zle z toho, co jsem řekl. - Zapomeň na to a pij.
- Co se to se mnou děje? - Viděl jsi Elainin portrét?
Její portrét? Ne.
- Je z Vánoc. Chceš ho vidět? - Ano, moc.
Tady, v Elainině pokoji.
Elaine je přitažlivá dívka, že?
- Nepamatuju si, že má hnědé oči. - Benjamine?
- Šel bys sem na moment? - Tam? Jistě.
Rozepnul bys mi šaty?
- Půjdu si lehnout. - Tak dobrou noc.
- Rozepneš mi je? - Raději ne.
- Pořád myslíš, že tě chci svést. - Připadám si divně.
- Znáš mě celý život. - Já vím. Ale...
Nedosáhnu tam.
- Díky. - V pořádku.
- Čeho se bojíš? - Nebojím se.
- Tak proč utíkáš? - Jdete spát, neměl bych tu být.
- Viděl jsi už někoho v prádle? - Ano, ale...
- Co kdyby přišel pan Robinson? - Tak co?
Vypadalo by to divně.
- Nemyslíš, že nám věří? - Mohl by to špatně pochopit.
Nechápu proč. Je mi dvakrát tolik.
- Ale myslel by si! - Nesnažím se tě svést.
- Já vím. Ale je to pro mě těžké. - Chceš, abych tě sváděla?
- Cože? - To se mi snažíš říct?
Odcházím domů. Omlouvám se za to, co jsem řekl.
- Benjamine? - Ano.
- Přinesl bys mi kabelku? - Musím jít.
Už se nechci znovu oblékat.
- Kde je? - Na stole v hale.
- Paní Robinsonová? - Jsem v koupelně.
- Tady je ta kabelka. - Přinesl bys ji sem?
Pojďte k zábradlí a já vám ji podám.
Nemusíš mě podezírat.
Jestli pro mě neuděláš tuhle maličkost, tak už nevím.
- Pokládám ji na horní schod. - Proboha, přinesl bys mi ji?
Pokládám ji u dveří.
- Přineseš mi ji? - Raději ne.
- Dej ji do pokoje, kde jsme byli. - Dobře.
- Bože! Pusťte mě ven! - Nebuď nervózní.
- Běžte od těch dveří. - Jen ti něco řeknu.
- Můžeš mě mít, pokud ne dnes... - Bože můj!
Můžeš kdykoliv zavolat a domluvíme se.
- Rozumíš tomu? - Pusťte mě ven!
- Rozumíš? - Ano. Pusťte mě ven!
- Přitahuješ mě, kdykoliv budeš... - Ježíši, to je on!
- To auto venku je Benovo? - Ano, pane!
Odvezl jsem... paní Robinsonovou domů.
- Chtěla, abych ji odvezl. - Výborně. Toho si vážím.
Je nahoře. Chtěla, abych tu počkal, než přijedete.
- Jako stráž před hradem. - Ano, pane.
- Gratuluji! - Díky!
- Potřebuješ dolít. - Už musím jít.
Stalo se něco?
Vypadáš vyděšeně.
Ne, mám jen trochu starosti o svou budoucnost.
Dáme si skleničku před spaním.
- Skotskou? - Burbon.
Bene, kolik je ti let?
Dvacet. Příští týden mi bude dvacet jedna.
- To je zatraceně dobrý věk. - Díky.
Díky moc.
Kéž by mi znovu bylo tolik.
- Protože, Bene... - Pane?
- Podruhé už mladý nebudeš. - Já vím.
- Bene, můžu ti něco říct? - Co?
Jak dlouho už se známe?
Jak dlouho se ty a já známe? Jak dlouho už jsme...
- s tvým tátou partneři? - Docela dlouho.
- Viděl jsem tě vyrůstat. - Ano, pane.
- Jako bys byl můj syn. - Díky.
Takže ti snad mohu dát přátelskou radu.
Rád bych ji slyšel.
Bene,
myslím, že bys měl všechno brát trochu míň vážně.
Užívej si mládí. Ber věci tak, jak jsou.
Dováděj s děvčaty.
Nevstávej.
Zrovna jsem Benovi říkal,
aby si užíval, dokud může.
- Je to dobrá rada? - Ano.
Už musím jít.
Začni si v létě nějaký románek.
- Určitě máš u žen úspěch. - To ne.
Cože?
Řekl bych, že je odháníš vidlemi.
- Nepřipadá ti tak? - Připadá.
Elaine přijede v sobotu z Berkeley.
- Rád bych, abys jí zavolal. - Zavolám.
Benjamine!
- Benjamine! - Ano.
Díky, žes mě odvezl. Doufám, že se brzy uvidíme.
Dámy a pánové, věnujte, prosím, pozornost dnešní hlavní atrakci.
Vy tam!
Ano, myslím vás!
Dávejte, prosím, pozor!
- Jsi připravena, naše atrakce? - Tati, můžeme si promluvit?
Prosím o pořádný potlesk, abychom chlapce vyvolali.
Vyvoláváme ho, protože je mu 21 let.
Ještě minutku, chtěl bych něco říct.
- To ty vždycky. - Kdopak to promluvil!
- Tati, můžeme si ještě promluvit? - Už je neudržím. Raději vylez.
Rád bych to probral.
Tento mladý muž bude brzy pokračovat ve studiu
jako nositel ocenění Franka Halpinghama.
Ale ještě před tím...
Zklameš je, Bene.
- Tati, můžeš mě vyslechnout? - Máš deset vteřin.
Předvede praktickou ukázku vzrušujícího dárku k narozeninám!
A mělo by to vyjít, jinak prohraju dvě stovky.
Uveďme tedy Benjamina Braddocka!
Přivítejte ho!
Tento výjimečný mladý muž vám předvede
pozoruhodné a odvážné kousky ve vodě hlubší než 2 metry!
Haló.
- Nevím, jak to říct... - Benjamine?
Přemýšlel jsem o tom, co se stalo po tom večírku.
- Kde jsi? - Můžu vás pozvat na drink?
Kde jsi?
- V hotelu Taft. - Objednal jsi pokoj?
Ne.
- Je dost pozdě... - Dej mi hodinu.
- Cože? - Budu tam za hodinu.
- Mohu vám pomoci, pane? - Cože? Ne, já jen...
Přišel jste sem na románek?
- Cože? - Večírek svobodných.
- Ano. Večírek svobodných. - V hlavním sále.
Děkuji vám.
- Dobrý večer. - Dobrý večer.
- Vy musíte být jeden z portýrů. - Ne, nejsem.
Ráda bych vám představila sestru, slečnu DeWitteovou.
- Jak se máte? - Dobrý večer.
A manžela, pana Svobodného.
- To je ale Jeffrey. - A vaše jméno, pane?
- Benjamin Braddock, pane. - Braddock?
- Obávám se... - Najdu vám stůl.
Braddock... Ne Braniff? Máme tu Braniffa.
Já tu jen hledám přítele.
- Tomu nerozumím. - Nepřišel jsem na váš večírek.
Ráda jsem vás poznala.
- Dobrý večer, Benjamine. - Dobrý večer.
- Můžu si přisednout? - Samozřejmě.
Díky.
- Jak je? - Dobře, díky.
- Můžu si dát něco k pití? - Jistě.
- Přehlédl mě. - Číšníku!
- Dám si Martini. - Ano, madam.
- Nemusíš být tak nervózní. - Nervózní...
No, jsem trochu nervózní. Je těžké být zdvořilý, když...
- Objednal jsi pokoj? - Cože?
- Už jsi zamluvil pokoj? - Ne.
A chceš?
Nechci... mohl bych, nebo si můžeme jen povídat.
- Chceš abych ho objednala já? - Vy? To ne. Já to udělám.
- Uděláš to teď? - Teď hned? - Ano.
- To nevím. - Proč ho neobjednáš?
Dobře, tak já jdu, omluvte mě.
Ano, pane?
Chtěl bych pokoj, prosím.
- Jedno nebo dvojlůžkový? - Jednolůžkový. Jen pro mě.
Podepsal byste se zde?
- Děje se něco, pane? - Ne, nic.
Máte nějaká zavazadla, pane Gladstone?
Zavazadla? Ano, mám.
- Kde je máte? - Co?
Kde máte svá zavazadla?
- Jsou venku v autě. - Pošlu pro ně.
Ne...
Nestojí za námahu nosit to všechno dovnitř.
- Vezmu si jen kartáček. - Jistě.
Portýr vás odvede do vašeho pokoje.
Najdu ho stejně dobře sám.
Jen si přinesu ten kartáček. Zvládnu to sám.
- Jak si přejete, pane. - Děkuji.
- Paní Robinsonová? - Ano. - Pro vás.
Děkuji.
- Haló? - Paní Robinsonová?
- Tady Benjamin. - Ano?
Benjamin Braddock.
Benjamine, kde jsi?
Podívejte se skrz sklo.
- Vidíte mě? - Ano.
- Objednal jsem jednolůžkový pokoj. - To je dobře.
Ale recepční byl podezřívavý.
- Nevím, jaká tu mají pravidla. - Chceš jít první?
- Ano, to bude lepší. - Přijdu za pět minut.
- Tak zatím. - Benjamine?
- Ano? - Nechceš mi něco říct? - Říct? - Ano.
Chtěl bych vám říct, jak moc si tohohle vážím.
- Číslo pokoje. - Cože?
Číslo pokoje. Měl bys mi ho říct.
To máte pravdu.
- Je to 562. - Díky.
Není zač.
Uvidíme se za chvíli, paní Robinsonová.
Účet, prosím.
Mám ho.
- Říkám, že ho mám. - Pane?
- Ten kartáček. Našel jsem ho. - Výborně, pane.
- Tak dobrou noc. - Dobrou noc, pane.
Ahoj, Benjamine.
Dobrý večer, paní Robinsonová.
- Tedy. - Tedy.
Benjamine...
Ano?
- Já se teď svléknu, ano? - Jistě.
Mám tu jen tak stát?
Nevím, co chcete, abych dělal.
- Tak se na mě dívej. - Jistě, díky.
- Přinesl bys mi ramínko? - Cože?
- Ramínko. - Jistě.
- Dřevěné? - Cože?
Dřevěné nebo kovové?
- Jakékoliv. - Dobře.
Děkuji.
- Pomůžeš mi s tím, prosím? - Jistě.
- Děkuji. - Není zač.
Bylo by to pro tebe snazší potmě?
- Já to nedokážu. - Co?
Je to všechno špatně.
- Nejsem pro tebe přitažlivá? - To ne.
Jste nejpřitažlivější z přátel mých rodičů, ale já...
Dovedete si představit, že by nás tu moji rodiče teď viděli?
- Co by řekli? - Nemám tušení.
Vychovali mě, zařídili mi dobrý život.
Nezaslouží si, abych spal s ženou jejich partnera.
- Bojíš se mě? - Vy to nechápete.
Možná bychom mohli dělat něco jiného.
Paní Robinsonová, chtěla byste jít do kina?
- Můžu ti položit osobní otázku? - Ano.
- Je tohle poprvé? - Je tohle co?
- Je, viď? Tohle je poprvé. - To je k smíchu, paní Robinsonová.
- Klidně to přiznej. - Žertujete?
- Na tom nic není. - Počkejte!
Bojíš se, že neobstojíš, protože jsi v něčem nedostačující.
Nedostačující?
Nehýbejte se!
Bene, co to děláš?
No, jen se nechávám nadnášet v bazénu.
Proč?
Je to příjemné.
- Už jsi přemýšlel o fakultě? - Ne.
Tak k čemu byly ty roky na škole? Jaký smysl měla ta dřina?
- Dostal jsi mě. - Teď mě poslouchej, Bene.
Podívej,
asi je správné, když mladý muž, který odvedl tak dobrou práci,
dostane šanci odpočinout si a pobavit se,
povalovat se, popíjet pivo a tak.
Ale po pár týdnech by se měl podívat sám na sebe
a na svou situaci a přemýšlet o tom, že zase zvedne zadek.
Přijeli Robinsonovi.
Ahoj, Bene. Co poslední dobou děláš?
Nic moc.
Jen tak zlehka.
Kdybych mohl, dělal bych totéž.
Bene, Elaine brzy přijede. Rád bych, abys jí zavolal.
- Zavolám. - Myslím, že se k sobě hodíte.
Benjamine, pozdrav paní Robinsonovou.
- Dobrý den, paní Robinsonová. - Ahoj, Benjamine.
- Můžu s tebou mluvit? - Jistě.
Benjamine,
drahý, na něco se tě zeptám, ale nemusíš mi odpovídat.
Co je?
Co děláváš, když jsi v noci pryč?
Když jsem pryč?
- Nemusíš nic říkat, když nechceš. - Ne, chci ti to říct.
Jenom tak jezdím.
- A dál? - Už nic.
Nejezdíš přece od půlnoci až do poledne dalšího dne.
A co tedy děláš?
- S někým se scházíš? - Scházím? Proč to říkáš?
- Nebudu vyzvídat. - Počkej!
S nikým se nescházím. Proč to ale říkáš?
Nechci se šťourat v tvých osobních věcech,
ale radši neodpovídej, než abys mi lhal. Dobrou noc.
Počkej, počkej chvíli!
Počkáte, prosím, chvilku?
Mohli bychom si tentokrát nejdřív promluvit?
Myslím, že si nemáme moc co říct.
Už měsíc sem jen přijdeme a skočíme do postele.
Unavuje tě to?
To ne. Ale mohli bychom to oživit konverzací.
- O čem bys chtěl mluvit? - O čemkoliv.
Chceš mi vyprávět příhody ze školy?
Bože můj!
Vymyslete jiné téma.
- Co třeba umění? - To je dobré téma. Začněte.
Ty začni, já o umění nic nevím.
Co o něm chcete vědět? Zajímá vás moderní nebo klasické?
- Ani jedno. - Vás umění nezajímá? - Ne.
- Proč o něm chcete mluvit? - Nechci.
Pokud to máme dělat, budeme si povídat.
Řekněte mi, co jste dnes dělala.
Vstala jsem.
Připravila jsem muži snídani.
O tom si můžeme popovídat. O vašem manželovi!
O něm?
O tom všem. Nemám ponětí, jak tohle všechno děláte.
Co mu říkáte, když v noci odcházíte?
- Nic. Spí. - Vždycky?
A nevzbudí se, když přijdete domů?
Máme oddělené ložnice.
Takže vy spolu...
- Vy spolu nespíte? - Ne, nespíme.
- A jak dlouho? - Proboha, nech toho.
Proč jste se brali?
- Schválně, jestli to uhodneš. - Asi ne.
Přemýšlej pořádně, Benjamine.
Nevidím důvod, proč jste...
Nemusela jste si ho brát, ne?
Neříkej to Elaine.
- Byla jste těhotná? - Šokuje tě to?
Neřekl bych, že jste...
- Já vím, pojď do postele. - Počkejte chvilku.
- A jak se to tedy stalo? - Co?
Nechcete mi prozradit, jak se to stalo?
Nic zvláštního.
On v té době studoval práva?
A vy jste taky studovala?
- Univerzitu. - Ano.
Jaký obor?
Proč se na to všechno ptáš?
Protože mě to zajímá.
Co jste tedy studovala?
- Umění. - Umění?
Ale já myslel, že vás...
Asi jste za ta léta ztratila zájem...
Tak nějak.
A jak se to tedy stalo?
- Co? - Vy a pan Robinson.
Jak to myslíš?
Jestli jste byli u něj nebo v hotelu.
- Co na tom záleží? - Jsem zvědavý.
Byli jsme v jeho autě.
- Dělali jste to v autě? - Nemyslím, že jsme byli první.
Jaké auto to bylo?
Cože?
Pamatujete si značku toho auta?
- Můj Bože! - Opravdu, chci to vědět.
Byl to Ford, Benjamine.
Ford...
To je skvělé! Ford!
To by stačilo.
Takže malá Elaine byla počata ve Fordu.
Nemluv o Elaine.
Nemám mluvit o Elaine?
Ne.
Proč ne?
- Protože si to nepřeju. - A proč ne?
Řekněte mi to.
Není co.
Proč je to najednou tabu?
Budu ji muset vzít na rande a zjistit, o co jde.
Benjamine, nikdy to děvče neber na rande. Rozumíš mi?
Nemám v úmyslu brát ji na rande.
Dobře.
Dělal jsem si legraci.
Dobře.
Proč ale nemůžu?
- Mám své důvody. - Chci je slyšet.
- Ne. - Asi tuším, co za tím je.
Nejsem pro ni dost dobrý, že?
Nejsem dost dobrý, abych o ní mluvil.
- Nechme toho. - Tak to ne.
Jsem dobrý pro vás, ale ne pro vaši dceru.
Že ano?
Ano.
Jděte k čertu, paní Robinsonová.
Myslíte, že jsem na tohle hrdý?
- Vážně netuším. - To tedy nejsem.
Ne, pane.
Nejsem hrdý na to, že trávím čas s alkoholičkou.
Jestli si myslíte, že to nedělám jen z nudy, tak se mýlíte.
Tohle je nejnechutnější věc, co se mi stala.
Dělejte si, co chcete, ale já jdu pryč.
- Opravdu? - To si pište.
- Myslíš si, že jsem nechutná. - Nezačínejte s tím.
- S čím? - Nehrajte si na ublíženou.
Nemyslíš, že se tak můžu cítit?
Ležíte tu a říkáte, že nejsem dobrý pro vaši dceru.
To jsem řekla?
Jinými slovy.
Pokud je tohle tvůj dojem, omlouvám se.
Řekla jste, že pro ni nejsem dobrý
a teď se omlouváte, že jsem to tak pochopil.
Nemyslela jsem to tak.
Nemyslím si, že se k sobě hodíte.
Ale nikdy bych neřekla, že jsi horší než ona.
- To byste neřekla? - Samozřejmě.
Co to děláte?
Vypadá to, že už mě tu nechceš.
No...
trochu jsem se rozčílil.
Omlouvám se za to, co jsem řekl.
To je v pořádku.
Chápu, proč ti připadám odporná.
Podívejte,
mám vás rád. Nechodil bych sem, kdybych neměl.
- Ale jestli je ti to odporné... - Není!
Líbí se mi to. Je to jediná věc, na kterou se těším.
To říkat nemusíš.
Neříkal bych to, kdyby to nebyla pravda.
Takže můžu zůstat?
Ano, prosím. Chci, abyste zůstala.
- Díky. - Ne...
Neděkujte, protože chci, abyste tu zůstala.
Nikdy ale nevezmeš Elaine na rande. Slib mi to.
Proč o tom mluvíte? Nikdy by mě to nenapadlo.
Tak mi to slib.
To je absurdní.
Slib mi to, Benjamine.
Dobrá, slibuju, že Elaine nikdy nevezmu na rande.
Díky.
- Benjanmine... - Už o tom nebudeme mluvit.
O ničem.
Elaine se vrátila.
Bylo by od tebe hezké, kdybys ji někam vzal.
- Není pro tebe dost dobrá, co? - Víš, moc spolu nevycházíme.
Jak to víš? Od střední jste se neviděli.
Asi jsou ty tvé večery příliš cenné.
To s tím nesouvisí.
Asi řeknu panu Robinsonovi,
- že jsi každý večer zaneprázdněný. - Nech toho.
- Pokud ji nechce nikam vzít... - Nechci.
Tak pozvu Robinsonovi k nám.
Braddocku to je dost, že sis vzpomněl.
Dobrý večer.
Pojď dál.
Obávám se, že naše dáma ještě není připravená.
Co bys řekl na skleničku?
- Pořád piješ skotskou? - Burbon.
Jdu se podívat, jestli je připravená.
czech